Dere er nå fremme ved slutten av andre termin.
Noen av dere skal fullføre utdannelsen, andre går ut i verden.
Jeg har for vane å stille et spørsmål som er ytterst viktig.
Den angår deres åndelige helse.
Ønsker dere å komme til Gud og bli frelst?
De som vil bli kristne og frelst, stiller seg på min høyre side.
De av dere som står igjen og håper å bli frelst, -
-stiller seg på min venstre side.
- Har du bedt dine bønner? - Ja.
- Det har neppe noe å si for Skaperen. - Forstår jeg deg rett?
Tror du Skaperen er likegyldig overfor dine synder?
At Han barmhjertig ser på din sløvhet?
Du misforstår meg. Jeg har ikke kommet så langt.
Jeg er ikke engang vekket. Hvordan kan jeg da gjøre bot?
Det bekymrer meg, men mine følelser er vage.
Spørsmålet er heller hvor langt du burde ha kommet-
- og hva du burde føle. - Jeg føler ingenting.
Jeg forstår ikke mine synder og hvordan skulle jeg kunne det?
Jeg skulle ønske jeg følte som andre, men det er ikke mulig.
En synder som setter seg opp mot Gud-
- og som kan underkastes en brennende, trøstesløs evighet.
Men hun føler ingenting, blir ikke bekymret-
-og kan ikke unnslippe Guds vrede.
Så det avgjørende spørsmålet er-
-om du får beskyttelse i Arken?
Jeg er redd jeg ikke får det.
Du er alene i ditt opprør, miss Dickinson.
Jeg er redd det ikke fins noe håp for deg.
Ja, miss Lyon.
For hvert øyeblikk av ekstase må vi gi en angst som takk
I streng og skjelvende proporsjon til ekstasen
For hver elskede time må noe betales
Med tungtervervede ører og pengeskrin fylt av tårer
Far! Austin! Vinnie!
Min lykke ville vært fullkommen om mor var med dere.
Reisen var for anstrengende for henne.
- Vi er her for å hente deg. - Du skrev at du var syk.
Ja. Hva er det du lider av?
Et akutt tilfelle av evangelisering.
- Skal jeg virkelig få dra hjem? - Ja.
Vi drar til Amherst via Boston-
- for en kort visitt hos tante Elizabeth.
- Far liker det visst ikke. - Kvinner skal ikke stå på scenen.
- Men hun har et talent. - Å ha talent er ingen unnskyldning.
Hva vil far at hun skal gjøre? Fremføre en kongressbeslutning?
- Det kommer an på tonearten. - Resten er på respektabel tysk.
- Tyskerne lager vidunderlig musikk. - Ja.
Det engelske språket passer takk og lov ikke for sang.
- Men tante elsker salmer. - Salmer er noe annet.
De har absolutt ingenting med musikk å gjøre.
- Djevelens musikk... - Ikke vær dum, Emily.
Å, liv! Å, mitt hjem!
Dere er så vidunderlige!
Emily.
Hvorfor er du oppe så sent?
- Får jeg snakke med far? - Selvfølgelig.
Som far vet, så liker jeg å skrive. Mest brev.
- Men iblant også poesi. - Ja.
Kan jeg få skrive om natten for å få fred og ro?
Jeg skal ikke forstyrre de andre i huset. Jeg lover.
Ja, det får du.
- Det var omtenksomt å be om lov. - Det er fars hus.
Men det er vårt hjem, Emily.
Jeg... Det er en ting til jeg vil be far om.
- Hva er det? - Jeg tror far kjenner-
- dr Holland, redaktøren i Springfield Republican.
Og Springfield Republican publiserer dikt.
Jeg skal skrive til ham. Og om han sier ja, kan du sende noen dikt.
Kjære, miss Dickinson. Jeg publiserer "Sic transit gloria mundi"-
-da den er minst eksentrisk.
De andre diktene er ballader, barnslige, som barnerim.
Men alle språks store klassikere er skrevet av menn, ikke kvinner.
Kvinner kan dessverre ikke skape litterære storverk.
Hvor er Emily? Emily.
Kom hit med en gang!
Tante Elizabeth har hyllet familien Dickinson i 55 strofer.
Og de er kjedelige alle sammen.
- Tante Elizabeth! - Endelig. Emily.
Du lot meg nesten vente.
- Hva syns du om diktet mitt, Emily? - Den måler seg med tantes talent.
Jeg kunne blitt støtt av din tvetydige kompliment.
De beste komplimentene er tvetydige. Det hører til sjarmen.
- Likte du det, Austin? - Veldig.
Det setter "Det tapte paradis" i skyggen.
Dine barn er for sofistikerte. En del av meg misliker det.
Det er for drastisk.
Om jeg får velge mellom sofistikerte og føyelige barn-
- velger jeg det forrige. Føyelighet er for likt slaveri.
- Du høres ut som en abolisjonist. - Nei.
- Kristne kan ikke være for slaveri. - Ikke la oss diskutere det.
- Det er upassende og kjedelig. - Ikke for de som er slaver.
- Vi har en Robespierre blant oss. - Nei, ikke Robespierre.
- Charlotte Corday, kanskje. - Edward.
De er like fæle som du.
- Du har fått et dikt publisert. - Ja.
I Springfield Republican.
- Den ble publisert anonymt. - Det var eksentrisk.
Men med tanke på omstendighetene var det kanskje bra.
- Alle kan ikke være Milton. - Ikke surmul. Det kler deg ikke.
Poesi er min trøst i evigheten som omgir oss alle.
Ikke si sånt. Det lyder ikke kristent. Hvor er Vinnie?
Her, tante.
Hvordan går det med deg?
Jeg er som pilegrimen. Prøver å forbedre meg.
En pilegrim skal bare tenke på andres bedring. Annet er ren forfengelighet.
Men tante, forfengelighet er en så harmløs last.
- Overfladisk, som de som bryr seg. - Ingen last er harmløs.
Bare tenk på Babylon.
- Du da, Austin? - Jeg er ingen pilegrim.
- Og dine laster? - Laster er bare forkledde dyder.
Hva syns du om dine barns moralske slapphet?
Jeg foretrekker å lytte og tie.
Da fremstår ikke fordommene som synspunkter.
Jeg ble ikke mye klokere av det gåtefulle svaret.
Tante skal verne om sin uvitenhet. Man vet aldri når man trenger den.
Edward! Dine barn burde sendes opp på sine rom og få ris.
Ro deg ned, Elizabeth.
Ta et glass solbærvin. Gjør lasten til en medisinsk glede.
- For blodsirkulasjonen. - Det er ikke noe galt med den.
Hjertet søker glede først
Og så å få slippe sorg
Og så smertestillerne som døyver lidelsene
Og så få sove
Og så, om bøddelen tillater det
Få lov til å dø
Kan du spille noe, Emily?
- En av de gamle salmene. - Naturligvis.
Da jeg var veldig ung, -
- var det en ung mann som gikk i vår kirke.
Han pleide å synge den.
Han hadde en vakker stemme.
Så ren.
Han var bare 19 da han døde.
Så.
- Må Gud holde tante frisk. - Når tiden er inne, kaller Han.
Jeg håper tante lever i hundre år.
- For en motbydelig tanke. - Ikke si sånt, tante.
Jeg er ikke redd for døden, Emily.
Det burde ikke du heller være.
Om våre sjeler er klare til å møte Gud, fins det ingen frykt.
Han vil jevne ut veien for oss.
Jeg skal be for dere alle.
Husk å holde ateismen borte.
Og tenk på klokken som tikker for oss alle.
- Tikk... - ...takk.
- Tikk... - Dere er umulige hele gjengen!
Jeg ville takke, men hun sov
I sengen, av en stein så trang
Det lå blomsterbuketter ved hode og fot, som reisende hadde kastet
Som ville takke henne men hun sov
Ja, veien dit var kort for å få se henne som levende
Men veien hjem var lang
- Kan du smile, mr Dickinson? - Jeg gjør det.
Emily! Emily!
Vi har en gjest.
- Dette er miss Vryling Buffam. - Høres ut som et anagram.
Her er et liv fordervet av dåp.
Jeg håper du har gjort dine foreldre innforstått med det.
- Ja. Men de ble sinte. - De tilgir deg nok.
Men tilgir jeg dem?
Gikk ikke du på skole i Fort Sumter eller noe lignende?
- Mount Holyoke. - Ja, noe som lød militært.
- Men det er årevis siden. - Var studiene like disiplinerte?
Algebra, geometri, naturvitenskap.
Og for anstendighetens skyld, kirkehistorie.
Kvinner skal ha samme mulighet til utdannelse som menn, men-
- kirkehistorie? Det høres like kjedelig ut som paradis.
- Vi hentet henne hjem. - Vantrivdes du der?
- Hun ble trakassert. - Det fins trakasseri og tvang.
- Hva ble du utsatt for? - En unik blanding av begge.
- Det var forferdelig. - Ja, men... det gjør sjelen sterk.
Men hvilken betydning har det når vi alle forsvinner til slutt?
- Frykter du døden? - Nei. Jeg frykter himmelriket.
Jeg frykter at det skal bli et antiklimaks.
Det pleier å bli sånn med fullkommenhet.
- Og helvete? - Det er sikkert enda kjedeligere.
Deri ligger plagen.
- Blir du med oss i kirken? - Naturligvis ikke.
Det er som å dra til Boston. Man nyter det ikke før man kommer hjem.
Vi skal be for at vår avdøde pastors sjel skal få hvile.
Er ikke det avhengig av hvor den har tatt veien?
- Vi skal bli gode venner. - Selvsagt.
Jeg er uimotståelig. Det sier alle.
Du får vise hvem den nye pastoren er etterpå.
- Så du kan bli frelst? - Nei.
Så jeg vet hvem jeg skal unngå.
Ikke nyt bønnene for mye. Det kan bli en vane.
- Kommer du til Gud? - Ja.
- Kommer du ydmykt? - Jeg kommer som meg selv.
Kommer du til Kristus som advokat? Du må komme som synder.
Gå ned på kne og la meg be for dere.
Så kan dere be for dere selv.
- Og du, miss Dickinson? - Ja?
- Skal du ikke gi deg hen til Gud? - Jeg faller ikke på kne.
Jeg tror Gud allerede har gitt seg hen til meg.
- Tenker du på din sjel, Emily? - Så godt jeg kan.
- Og helvete? - Vil jeg unngå om mulig.
- Ellers får jeg utholde det. - Det var ugudelig sagt.
Da ber jeg Gud unnskylde min ugudelighet.
La oss be for alle syndere.
Hvordan våger du å oppføre deg sånn? Det er ukristelig og upassende.
- Jeg vil ikke tvinges til fromhet. - Du gjør som du blir tilsagt.
Jeg vet at fars kristne tilflukt føles tryggere.
Og jeg vet jeg virker obsternasig.
- Men min sjel er min egen! - Din sjel tilhører Gud.
Om du glemmer det, kan det gå deg ille.
- Ja, far. - Og i fremtiden oppfører du deg-
- i samsvar med den stilling som Gud har kalt deg til.
Ja, far.
God natt, Emily.
God natt, far.
Denne tallerkenen er skitten.
Nå er den ikke skitten mer.
Jeg hadde ikke gått så langt. Da hadde far sendt meg på militærskole-
- og mor hadde brodert noe med tårer i øynene.
- Den uforanderlige miss Buffam. - Dessverre ikke.
- Tiden banker også på min dør. - Hvilke foranstaltninger tar du?
Jeg prøver å ikke være hjemme da.
Alle kvinner bør strebe etter samme beredskap.
Nei. Kvinner bør strebe etter å være yngre enn sin midje.
Da blir det ubehagelige temaet alder nesten irrelevant.
- Og hva skal menn strebe etter? - Kjelkekjøring.
- Og i varmere vær? - Filateli.
Det har sportens farer, men intet slit.
Dine ord er alltid like fortryllende.
Det er bare utløp fra en stakkars, plaget sjel.
Mine damer.
- Nå går dere for langt. - Vi prøvde å være ironiske.
Kom inn.
- Kan du ikke bli med i kirken? - Nei, far.
- Hvorfor ikke? - Gud vet hva som fins i mitt hjerte.
- Jeg må ikke sitte på en kirkebenk. - Du er vel ikke så tankeløs?
- Din sjel er ingen bagatell. - Jeg er enig.
Det er derfor jeg vokter dens frihet så nøye.
Jeg tenker, når jeg teller alt, poeter, solen
Så sommer og så himmelriket og så er listen slutt
Men kanskje ikke - den første virker jo å samle alt
De andre har ingen rett Så jeg skriver-poeter-alt
Deres sommer varer et helt år
De kan unne seg en sol som øst ville sett som ekstravagant
Og om nå himmelriket er vidunderlig når de gjør klar
For alle som dyrker dem
Er dyden for vanskelig til å rettferdiggjøre drømmen
- Hva er det? - Fra Austin.
Portrett av Austin og hans vordende hustru Susan Gilbert.
- Austin er like stilig som alltid. - Men hun ser vettskremt ut.
Vi må ta henne vel imot og vise at vi ikke er skremmende alle sammen.
Å, Emily! Min kjære!
Dette er en luksus som minner om Paris.
I dag skal vi bare være overfladiske.
Og overfladiskhet skal være spontan. Ellers nærmer den seg hykleri.
- Vi er overfladiske, men ikke dumme. - Gud forby.
Dette er mitt tredje avslutningsball uten tegn til romanse.
Er menn redde for en lærerinne som er vant til å være selvstendig?
- Menn skal jo være uredde. - I krig, ja. I religion, alltid.
I kjærlighet, aldri.
Se på det guddommelige vesenet.
- For et nobelt hode. - Som en romersk keiser.
- Nero. - Håper han er like ondskapsfull.
Om han er velstående, kan vi se hans ondskap som et feiltrinn.
Du må nok gjøre deg klar for en polka.
Kan jeg få neste dans på ditt kort, miss Buffam?
Jeg har ikke noe dansekort. Jeg foretrekker å improvisere.
- Er ikke det litt risikabelt? - Det er derfor jeg gjør det.
Mine damer.
- Hvordan var skjønnheten? - Han danser som en isbjørn.
- Og han er arrogant. - Sa du noe sjokkerende til ham?
Bare at jeg hadde lest "Stormfulle høyder". Han ble forferdet.
- Hadde han lest den? - Nei.
Så jeg sa at det er som å dra til Sodoma eller Gomorra-
- og være skuffet over at det ikke var Philadelphia.
Håper han var snarrådig nok til å le.
Nei. Han ble taus og luften ble tykk av uuttalte bannord.
Det var herlig. Nå må jeg gå. Miss Buffam har et hemmelig møte.
Høres syndig ut.
En prest sa en gang at jeg må gjøre bot for mine synder-
-ellers ville djevelen forfølge meg.
"Som en åndelig posttjeneste, da?" svarte jeg.
Han ble fullstendig taus. Forferdet, men målløs.
En tapt sjel har ingen morgendag.
- Det holder med denne dagen. - Jeg ville savnet deg om du flyttet.
- Din ærlighet er makeløs. - Ærlighet er ikke alltid best.
- Er uærlighet det? - La oss kalle det "diplomati".
Da kan man snu et nederlag til en seier.
- Hvem sa det? - Antagelig George Washington-
- da han krysset Delawareelven i feil retning.
Nå, kjære deg, må jeg dra.
Kjør forsiktig og ikke sett deg opp mot Gud.
- Jeg skal slutte å jodle. - Meget klokt.
Fort deg, Pendennis, før jeg kommer på andre tanker.
- Kom inn, Emily. - Skal jeg lukke?
Nei. La den stå åpen.
Det er vidunderlig å høre musikken.
Den minner om da din far og jeg var på vårt første avslutningsball.
For mange år siden.
- Min søster Lavinia. - Men alle kaller meg Vinnie.
- Min andre søster Emily. - Men alle kaller meg Napoleon.
Du kommer hjem som gift og advokat. Harvard gjorde deg godt.
Men nå skal vi bli naboer. Susan og jeg skal flytte til Evergreens.
- Enda en overraskelse. - Og en velkommen sådan.
Austin og jeg skal jobbe sammen.
Så vidunderlig. Tar de gode nyhetene aldri slutt?
Jeg hilser dere velkommen begge to.
Min sønn og hans fortryllende hustru.
Hans svært fortryllende hustru.
Dette er det største underet av alle.
At mor stiger ned fra Olympen.
Emily overdriver, som vanlig.
Jeg lever et stillferdig liv. Ingen merker at jeg er her.
Men om du ikke var her, ville du etterlatt deg en avgrunn.
Bier i lavendelen.
Og så den late uglen.
Har du tenkt å gifte deg?
Jeg antar at jeg kommer til å gjøre det.
Er det ikke det vi alle gjør til slutt?
Jeg vet ikke. Jeg kan ikke se meg selv uten min familie.
Blant fremmede.
Du er et underlig vesen.
- Du har mer dybde enn noen av oss. - Hvordan kan du si det?
- Det har jeg aldri demonstrert. - Kjære deg.
Du demonstrerer ikke. Du avslører.
Når du en gang flytter, skriver du til meg da?
Jeg er ikke skapt for lange brevvekslinger.
- Jeg har et enkelt sinn. - Men et godt hjerte.
Ikke la følelsene styre dømmekraften. Om min fremtidige mann terger meg, -
- vil han tro han har giftet seg med en Borgia.
- Skal du gifte deg? - Jeg vil bare ha min familie.
Det er ikke perfekt. Det er ikke noe paradis.
Men det er mye bedre enn noe jeg kan tenke meg-
-eller ønske meg.
Når du gifter deg, -
- kommer jeg til å savne deg. - Selvsagt.
Jeg nekter å bli glemt.
Emily! Husk brødet til markedet i morgen!
Ja! Jeg har ikke glemt det.
Jeg føler meg oppsvulmet.
De er oppsvulmet.
Føttene også.
- Miss Emily? - Kan du ta brødet ut av ovnen?
Trengs det tre personer for å ta det opp?
Du var skarp mot Thomas, Margaret og Maggie i går.
- Ja, far. - Du må møte dem med respekt.
De er ingen tjenere. De er ansatte.
Hvorfor gjorde du det?
Fordi du så elegant beskrev forskjellen mellom de to.
Jeg var veldig utrivelig i går.
Jeg vil gjerne be alle tre om unnskyldning.
- Vi tok det ikke ille opp. - Betyr det at jeg er tilgitt?
Jeg er virkelig lei meg.
- Men vi har gode nyheter. - Ditt brød vant fem dollar.
Behold pengene. Det vil lindre min samvittighet.
- Det kom på andreplass. - Å...
Andreplass.
- Hvordan føles det å være far? - Faderlig.
Får jeg holde ham?
- Han skal hete Edward. - Og kalles Ned.
Jeg er Ingen! Hvem er du?
Er du Ingen også?
Da fins det to av oss! Ikke si noe!
Da blir vi fordrevet!
Så kjedelig å være-Noen!
Stå der som en frosk hver dag
Og kvekke navnet sitt til dammens velbehag
Far? Hva er det?
- Fort Sumter er blitt beskutt. - Hva betyr det?
Man tror Sørstatene vil forlate unionen.
- Det betyr borgerkrig. - Blir du innkalt, Austin?
Utvilsomt.
- Du blir her. - Mine venner kommer til å stride.
Jeg betaler 500 dollar, så du får en erstatter.
- Og hva med min ære? - Din ære ligger i mine hender.
- Og min samvittighet, far? - Din samvittighet får finne trøst-
- i at du gjør din plikt som sønn. - Det vil bli ansett som feighet!
- En beleven, ung mann sier ikke sånt. - En gentleman vil ikke fremmane det.
Austin. Du er min eneste sønn.
- Jeg kan ikke la deg risikere livet. - Snille far.
- Ikke tving meg til å bli. - Du får ikke dra! Jeg forbyr det!
Jeg blir her.
En høylytt kamp er veldig djerv men taprere er det
Å angripe med hjertet sorgens kavaleri
Hvis seier nasjoner ikke ser
Hvis fall går folk forbi
Og deres død blir ikke hyllet på patriotisk vis
Til en parade av engler vi setter nå vår lit
På geledd, taktfaste føtter og uniformer av snø
Det fins et ord som bærer et sverd
Som kan spidde en soldat
Den skyter sine stavelser og blir så taus igjen
Men der det falt, vil de bergede berette, på patriotens dag
En mann skjenket sitt åndedrett
Hvor enn den livløse solen ferdes Hvor enn dagen går
Der er dens tause angrep Der er dens triumf!
Vi dro til Gettysburg for å høre talene.
- Edward Everett talte i to timer. - Svært glødende.
- Og presidentens tale? - Lincoln talte bare i tre minutter.
- Kom det mange for å høre på? - Noen sa det var 15000.
De fleste var bare ute etter frokost eller suvenirer fra slaget.
Det sies at over 600000 menn har stupt.
Og for hva? For å få slutt på slaveriet.
- Det burde aldri ha eksistert. - Miss Buffam påvirker deg for mye.
Om flere menn var som henne, hadde vi kanskje sluppet krig.
Hvordan våger du å banalisere det? Konflikten handler ikke om kjønn.
Alle disputter om kjønn er krig. Det er også slaveri.
Lev som kvinne en uke, så ser du at det verken er behagelig eller banalt.
Så du reiser i morgen?
- Hvor lenge blir du borte? - To måneder, kanskje.
Begge sakene er vanskelige og begge har dommer Lord, -
-og du vet hvor streng han kan være.
- Må du være borte så lenge? - Ja.
Menn må slå seg frem. Det holder ikke å være anstendig.
Og kvinner? Hva skal de gjøre?
- Eller skal hun bare være anstendig? - Jeg vil ikke krangle.
Ikke den siste kvelden hjemme.
Jeg skriver.
- Det lindrer min sorg. - Men øker min.
Hva gjør du oppe på denne tiden?
Det er nå jeg skriver.
Fra klokken tre til det er morgen.
Min far tillater det. Ingen ektemann ville gjort det.
Jeg kom hit. Jeg trodde noe hadde skjedd.
Nei. Det er den beste tiden.
Det føles som om hele verden sover og er stille.
Hvorfor tok det så lang tid før du gikk med på å gifte deg med Austin?
Om jeg skal være ærlig...
Tanken på menn på den måten...
Fikk meg til å stivne.
Selv om Austin er...
Veldig omtenksom og tar hensyn til mine...
Reservasjoner.
Er den spesielle delen av ekteskapet så fæl?
Jeg gjør min plikt.
Men jeg har ikke bare vunnet en mann.
- Jeg har fått to søstre også. - Ja.
- Vi skal være som søstre. - Vi skal dele og lese alt.
Søstrene Brontë. George Eliot.
Og Gud hjelpe oss, mrs Gaskell også.
Og du har din poesi.
Men du har et liv.
Jeg har en rutine.
Det er Guds eneste konsesjon til et håpløst tilfelle.
Er det ingenting som gir deg trøst?
De av oss som lever ubetydelige liv-
-og er berøvet for...
En spesiell type kjærlighet, -
-vet best hvordan vi skal sulte.
Vi lurer oss selv og så andre.
Det er den verste løgnen som fins.
Men hva angår sjelen...
Så er du ubøyelig.
Ubøyelighet kan ikke erstatte lykke.
Hvem er det som kaller?
De kjære som Lammet har skrevet ned i livets bok, -
-roper "Kom! Kom".
Og kirken på jorden, Kristi vitnesbyrd til verden-
- og kirken i himmelen, med raslingen i de hvite skruder-
- og lyden fra de gylne harpene sier: "Kom! Kom!"
Og himmelens engler. Se! På rekke og rad.
Udødelige fyrster som kretser rundt den evige tronen.
De har fanget inn lyden og roper:
Kom! Kom!
Pastor Wadsworths prekener tar pusten fra en.
Den religiøse ekstasen er vidunderlig.
Men i stillheten i ens eget rom virker den fjern som Spitsbergen.
Han er like stilig som han er ekstatisk.
Og han er så ren! Som et nybadet englebarn.
Og lykkelig gift.
Tenk å få være trolovet uten svermeri.
- Man kan alltid håpe. - Håp fører lett til skuffelse.
Og om man mister alt håp?
Da vil håpet gå deg forbi.
Jeg har lagt for stor vekt på vennskap.
Når man mister venner til døden, er det et dypt tap.
Når man mister dem til ekteskapet, -
- er sorgen mer ubestemmelig, men følelsen like sterk.
Vi kan ikke holde verden og livet på avstand eller ignorere dem.
Vi kan gjøre bedre enn det. Vi kan være på vakt mot dem.
Hva når vi ikke er på vakt?
Evigheten. Og der opplever man ingen tap.
- Og livet etter dette? - Det kanskje blir bedre.
Men det kommer etterpå.
En dag gifter du deg kanskje.
Det tror jeg ikke.
Det er du og Austin som er de vakre.
- Jeg er en kenguru blant skjønnheter. - Nei.
Du har et fint ansikt og en vakker sjel.
Da håper jeg at min beiler er interessert i zoologi-
-og alt som er åndelig.
Vi inviterer pastor Wadsworth på te.
Og mrs Wadsworth.
- Greit. - Men du må love å oppføre deg.
- Jeg vet hvordan du kan provosere. - Jeg skal oppby all min verdighet.
Det er det jeg er redd for.
Drikker du kaffe, mrs Wadsworth?
- Te? - Nei takk.
- Mrs Wadsworth er avholdskvinne. - Gjelder ikke det alkohol?
For meg gjelder det også te.
Det sies at kineserne drikker te som legemiddel.
Jeg er glad jeg ikke er kineser.
Limonade?
- Gud er vel ikke imot limonade? - Lettsindighet og Gud er uforenlige.
Det er nesten uanstendig.
Et glass vanlig vann hadde smakt.
- Pastor Wadsworth? - En kopp varmt vann, takk.
Vinnie har fortalt at du er poet.
Ja, jeg skriver dikt.
Hva syns du om samtidspoeter, som mr Longfellow?
Hans talent ligger i å konstatere det åpenbare.
- Det er mye bra med "Hiawatha". - Jeg ber om unnskyldning.
Men jeg må være ærlig. "Hiawatha" mangler dybde.
Det holder å lese en strofe for å se det.
Nei, om man utvinner noe fra sannheten, får man poesi.
- Du mener vel at Brontë gjør det? - Ja. Og noen andre.
Hva får du ut av de dystre Yorkshirehistoriene?
Sannhetens skjønnhet. Det bekjentes poesi.
- Kan de ikke egne seg til noe sunt? - Da hadde de nok heklet.
Vil du gå en spasertur i vår hage?
Nei takk.
Jeg plages av varmen.
Men Charles elsker å være ute. Selv foretrekker jeg skyggen.
Da tar jeg meg friheten å vise din mann rundt i vår enkle hage.
Min søster kan få ha deg for seg selv.
Mer vann?
Takk for innbydelsen, miss Dickinson.
Jeg ble svært rørt av din preken.
Jeg ville så gjerne si det til deg.
Dette er alt jeg har å gi deg i gjengjeld.
Vennligst si noe. Har min poesi noen kvaliteter?
Den er bemerkelsesverdig.
Kompromissløs, ja. Men det er vidunderlig poesi.
- Hvor mange har blitt publisert? - Sju.
- Eller er det 11? Jeg husker ikke. - Ingen flere?
- Ingen flere. - Hvordan kan du være så stoisk?
Det er lett å være stoisk når ingen vil ha det man har å tilby.
Man kan jo selvsagt bli verdsatt etter ens død.
Men det gir like lite trøst som Gud gjør.
- Det høres ut som fortvilelse. - Nei, det er bitterhet.
Dessuten er posthum anerkjennelse-
- bare for de som ikke var verdt oppmerksomhet da de levde.
Men likevel...
Så dumt å klage over fremgang.
Men jeg skulle gjerne blitt anerkjent før jeg dør.
Om du kom til meg neste høst, feide jeg sommeren vekk
Halvt glad, halvt sint, som husmor gir fluene en smekk
Om jeg fikk se deg om ett år nøstet jeg ukene bort
Og la dem pent i hver sin skuff, for så gikk tiden fort
Og måtte jeg vente i flere hundre år ville jeg talt dem på hånden
Talt ned ved å la fingrene falle
Og visste jeg at når vi døde at du og jeg ble vi.
Ville jeg kastet livet bort og gjort min sorti.
Men nå som jeg ikke aner om du kommer eller når.
Plager den meg som en bie som drøyer med å stikke.
Jeg må ha en som har humor. Noen som kan le av verden.
Å ta livet for alvorlig fører til katastrofe.
- Har du funnet noen sånne? - Noen har funnet meg.
En mr Wilder, lærer i matematikk.
Om han kan finne humor i brøker, er jeg hans.
- Elsker du ham? - Elsker? Det vet jeg ikke.
Kjærlighet er en lokkende tanke. Det sies at den eksisterer.
Men hvordan vet man det?
- Tenk om man begår en feil? - Da skal jeg få ham drept.
Så sier jeg at han døde av et slags algebrasjokk.
- Jeg håper du blir lykkelig. - Det fins ingen garanti.
- Men jeg vurderer det. - Høres ut som kapitulasjon.
Nei. Det er praktisk.
Og hvem vet? Kanskje kjærligheten følger?
- Da kan jeg bli selvtilfreds. - Det blir du aldri.
Livet overrumpler en, Emily. Man blir det man frykter mest.
Da skal jeg forkaste verden, så det ikke inntreffer.
Det ville vært en feil. Da fornekter man sjelen det den trenger mest.
- Hva er det? - Sannhet. Og erfaring.
- Ellers er det et feigt løfte. - Det der var sårende.
Men ærlig.
Ikke motarbeid dine laster. Det er dydene du skal passe deg for.
Austin sa en gang at dyder er forkledde laster.
- Der har vi en mann med humor. - Har mr Wilder humor?
På sett og vis. Han fridde per brev, -
- så om ekteskapet blir ulykkelig, legger jeg skylden på postvesenet.
Tilpass deg alltid. Vær ulydig i hemmelighet.
Vær føyelig, men i hjertet kan du være så opprørsk du vil.
- Er ikke det hykleri? - Jo.
Men det elsker vi i USA. Vi tror det gjør oss ufordervelige.
Forveksle aldri indre og ytre fromhet.
- Det gjør kun episkopalere. - Men jeg er opprørsk.
- Og jeg står langt fra Guds nåde. - Du står nærmere Gud enn oss andre.
Let alltid under overflaten, Emily.
- Men ikke vær redd for det du finner. - Kaos.
- Da skal jeg konfrontere alt. - Ikke vær for radikal.
- Det er ikke populært. - Men du er radikal.
Jeg kommer til å føye meg. For fredens skyld eller for et rolig liv.
Men det kommer ikke du til å gjøre. Og jeg misunner deg det motet.
Jeg antar at du kommer til å ha en vidunderlig bukett-
- og Mendelssohns bryllupsmarsj. - Bukett, ja.
Men ikke Mendelssohn. Man skal aldri spille glad musikk i bryllup.
- Det er villedende. - Du forlater oss for alltid.
Du får det til å høres ut som døden.
Du må tvinge deg selv til å tenke at det ikke er tilfelle.
USA er det eneste landet som ser på døden som en personlig fiasko.
- Kan jeg hente noe til mor? - Nei, Emily.
Mor har alltid virket så trist.
Mitt liv har passert som i en drøm.
Som om jeg aldri har deltatt i det.
Etter at Vinnie ble født har et vemod ligget over meg, som-
- jeg forvekslet med tilfredsstillelse.
Var vi en så forferdelig pris å betale?
Nei.
Jeg ville aldri vært dere tre foruten.
Å ha mine barn rundt meg, det fins ingen bedre medisin.
Men iblant...
Ved en viss tid på dagen...
Når solen står lavt på himmelen-
-og skyggene blir lengre...
Fylles jeg av en sånn lengsel.
Mitt hjerte blir så tungt.
Det gjør så vondt.
Min kjære.
- Min kjære. - Min elskling.
Sånn ja.
Pastor Wadsworth har dratt til San Francisco.
Alle forsvinner. Alle drar. Alle overgir en.
Ikke rør meg!
Medlidenhet får meg til å føle meg motbydelig.
Du legger for stor vekt på ytre skjønnhet.
Det er bare de som er vakre, som syns skjønnhet er uviktig.
- Vi andre lever på misunnelse. - Du er en vidunderlig person.
- Hvilken nytte har man av det? - Du er for streng mot deg selv.
Jeg har mange mangler å rette opp i.
Det er skadelig å se for mange dårlige sider hos en selv.
Pastor Wadsworth er gift.
Din hengivenhet er upassende.
Alle kan ikke være like rettskafne som du.
Ikke hån andres moral når din egen skranter.
- Tenker du på pastor Wadsworth? - Han er gift.
Du skal ikke feste deg ved noen som ikke kan gjengjelde det.
Du kjenner ham knapt, foruten gjennom hans prekener.
Dessuten er han og mrs Wadsworth veldig lykkelige.
- Hun har levd et uklanderlig liv. - Hun har ikke levd!
Var føyelighet kjærlighet, ville vi alle levd lykkelige.
Hun er en god hustru.
Og jeg har aldri forstått hvorfor du er tiltrukket av hennes mann.
Han er neppe noen mr Rochester og du er virkelig ingen Jane Eyre.
Det var ikke pent sagt.
Tilgi meg.
- Du er ikke selvtilfreds. - Men jeg preker.
Og jeg overdramatiserer.
Men nyhetene var...
...er... vanskelige å takle.
Du er et ynkelig vesen.
Skal du aldri oppnå noe?
Vi vokser fra kjærligheten og legger den i skuffen
Til den har fått den patina
Som gamle kostymer har
Herren la sitt ansikt lyse over deg og være deg nådig.
Herren løfte sitt åsyn på deg og gi deg fred!
Vi ønsker deg all lykke i verden.
Ingen tårer, Emily. Ingen tårer.
- Kommer du? - Nei.
Vink farvel til henne fra meg.
Mot slutten har man enkle krav, litt vann i et glass
Og enkel blomst punkterer veggen
En venn som sørger Og at man da vet
At regnbuens farger ikke oppfatter at man er borte
Husk fortiden med et vennlig blikk, han gjorde utvilsomt sitt beste
Hvor mykt og skjelvende går ikke solen ned
I menneskenaturens vest
Tapet er så stort, men likevel fins det en kraft
I ensomheten får vi trøst av lykken vi har hatt
Om vi strekker oss inn i tausheten, kan vi ikke bli redde.
For der det ikke fins noe, der fins Gud.
Emily?
Du må spise.
Du må komme ned nå.
Det har gått tre dager.
Du er kledd i hvitt.
Ja.
Men vi sørger fortsatt.
Det gjør jeg også.
Emily! Det er mr Bowles.
Han har kommet til Amherst for å møte deg.
Kom ned nå! Jeg nekter å prate med en som står en trapp opp.
Unnskyld. Jeg møter aldri noen og vet ikke hva jeg skal si.
"Takk for at du publiserer mine dikt", kanskje?
For det er jeg svært takknemlig, men...
Du har endret min interpunksjon.
Hva gjør en bindestrek her eller et semikolon der?
For mange ingenting. Men for meg er endringene vriene å godta.
Da ber jeg om unnskyldning. Jeg prøvde å gjøre dem tydeligere.
Å være tydelig er en ting. Å være åpenbar er en annen.
Den eneste som får foreta endringer i diktene, er poeten selv.
- Ellers føles det som et angrep. - Du taler og ter deg upassende.
Om du hadde møtt en frier sånn, ville han ikke kommet tilbake.
- Tror du det kommer en sånn? - Naturligvis.
Til og med for en som er så vanskelig å behage som du.
Han må være imponerende som Disraeli og oppriktig som Gladstone.
Og hederlig som George Washington?
Hvem George?
Emily? Mr Emmons er her for å møte oss.
- Vår vakre venn? - Kommer du ned?
Nei.
- Hvorfor kommer du ikke ned? - Han er vakker og det er ikke jeg.
- Han beundrer din poesi. - Beundring skjuler misunnelse.
- Og hva skjuler misunnelse? - Beundring.
Han kan komme til foten av trappen.
- Miss Dickinson? - Ja.
- Jeg kan ikke se deg. - Det har ingen betydning.
Det er første gang jeg besøker noen slik.
Det er urettferdig at du kan se meg og jeg bare høre deg.
Det har du ikke vondt av. Det er bedre å høre meg enn å se meg.
- Vil du ta en tur med Vinnie og meg? - Jeg forlater ikke fars jord.
Det var leit, især når været er så fint.
Været er fint, uansett om jeg ferdes gjennom det eller ikke.
- Da ønsker jeg deg en god dag. - God dag, mr Emmons.
Han kommer opp trappen ved midnatt.
Den dunkle mannen i natten.
Ingen vanlig brudgom er han.
Men jeg skal vente-
-i alle mine dager.
Og han kommer før livet etter dette.
Vær så snill! La ham komme.
La ham ikke glemme meg!
Emily! Det var strålende.
Og du hadde gjort det enda mer strålende.
Man vinner ikke en kvinnes hjerte ved å gjøre narr av henne.
Skal jeg bedømme skjønnhet etter den gjengse malen?
Alle maler er gjengse. Kjennskap fører jo til avsky.
Eller så fører avsky til kjennskap.
- Skjønnhet ligger i betrakterens øye. - Det er ikke sant.
Den påstanden har blitt en klisje.
- Du er for skarp, miss Dickinson. - Og du spiller martyr for fort.
Da sier jeg adjø før blodet flyter.
Det fins sår som ikke blør.
Men de gjør vondt likevel.
Jeg antok at du ville bli kvitt meg. Jeg mente ikke å såre.
Ikke jeg heller.
Jeg vil bare være ærlig.
- Får jeg besøke deg igjen? - Hvorfor, om du ikke trives?
- Jeg vil ikke være noen byrde. - En byrde kan man legge ned.
Du trenger ikke være som Sisyfos.
Å, Emily. Hvorfor oppfører du deg sånn?
Han er en vennlig mann og han ble såret.
Jeg vet ikke.
Når de kommer for nær, føler jeg meg kvalt.
Jeg lengter etter... noe.
Men jeg frykter det.
En mann kan elske og så kjølne. Men ikke jeg.
- Du kan ikke være lik en mann. - Da vil jeg ikke ha kjærlighet.
- Jeg må kunne puste. - Opprør fremmaner gjengjeldelse.
Da skal mitt opprør være stille, så ingen kjenner mine følelser.
- Gud kjenner dem. - Men jeg er ikke gift med Gud.
Men du tilhører Gud og er ansvarlig overfor ham.
Han vet hvordan jeg kjemper og er barmhjertig.
Og om han ikke fins, -
-er jeg fri for evig.
Vi vet aldri at vi går når vi går bort
En spøk, så går vi ut
Skjebnen låser så døren for godt
Og samtalen er over
Han klimprer på din sjel som på tangenter
Før stykket begynner- han tar det i etapper
Ditt skjøre jeg får venne seg til slagets fulle kraft
På avstand først-langt bort- så nærmere-og så sakte
Du kan puste rolig igjen og hjernen-kjøles ned
Et-veldig-tordenskrall som flår din nakne sjel
Har du hatt blod i urinen?
Ja, doktor.
- Smerter i ryggen? - Ja.
- Fæle smerter? - Særdeles.
Hun har hatt feber og har kastet opp.
- Og åndedrettet? - Svært anstrengende.
Du har alle symptomene på Brights sykdom.
- Det er en nyresykdom. - Kan den kureres?
Ikke såvidt jeg vet.
Hva er prognosen?
Urindrivende og lakserende midler kan lindre noen av symptomene.
Men det fins definitivt ingen kur?
Nei.
- Takk, doktor. - Jeg skal følge deg ut.
Vår verden er ikke slutten. Det fins en oppfølger
Usynlig som musikk- men klinger likevel klart-
Den unngår våre sinn- filosofien-vet ei-
Og gjennom en gåte til slutt går all vår visshet-
De lærde grubler for å forstå og mennesker lengter dit-
De har båret spott og spe
Og vist korsfesterflid
Jeg kan høre henne sukke før hun gjør det.
Emily. Mor har fått slag.
Så, så.
Vi er her for å si god natt, mor.
Hvorfor?
- Far hadde tro. - Og mor hadde kjærlighet.
Hun vant i vennlighet det hun tapte i styrke.
Din hustru spiller vidunderlig, mr Todd.
Alt min hustru gjør, er vidunderlig.
Og hun legger sin sjel i det.
Det sies at alle menn som møter henne, blir forelsket.
Nei. Det er hun selv som sier det.
Er dette en hemmelig øving eller er den åpen for allmennheten?
Mrs Todd, utgangen er til høyre.
Emily?
Mrs Todd skal forlate oss nå.
- Livet eller bare dette huset? - Slutt. Hun hører deg.
Adjø, Emily.
Adjø, mrs Todd. Hils mr Todd så mye fra meg.
Han har både tålmodighet og styrke i motgang.
Jeg skal hilse fra deg.
Neste gang du tar farvel med en gjest, kan du bruke semafor.
Det fins ikke nok flagg til å si det jeg vil si.
Ta kjøkkenutgangen, Austin. Den er raskere.
Emily, hvorfor oppfører du deg slik?
Nå kommer vi til å være uvenner i flere dager.
- Hvordan går det med Susan? - Bra, takk.
- Hun drikker te med Mabel. - Den kjedelige narsissisten.
Du tar selvtillit for narsissisme og diskresjon for kjedsommelighet.
Men kan anklage mrs Todd for mye, men ikke diskresjon.
- Kreves sånt bare av en hustru? - Min hustru har det bra.
Selvfølgelig.
Hun ser sikkert utroskap til Schubert som en fortryllende forlystelse.
En kunstner er ikke bundet av konvensjoner.
Kunstnere lurer ikke seg selv eller sitt publikum.
Når du får et publikum, vil nok ditt ry være sikret.
- Susan er uskyldig. - Om du brydde deg om å se, -
- ville du sett at det ligger mer i det uskyldige enn du aner.
Slutt å krangle!
Mine sympatier ligger helt hos Susan.
Hvordan ville du reagert om hun møtte en gift mann?
- Jeg hadde ikke tilgitt henne. - Men du beundrer mrs Todd.
En beundringsverdig kvinne er en ting. En hustru er en annen.
Jeg er så nær ved å forakte deg.
- Ikke prek om hvordan jeg skal leve. - Og ikke rettferdiggjør deg.
Det er umoralsk og usselt.
Susan er en god og intelligent hustru.
- Foretrekker du mer åpenbare behag? - Tenker du på Mabel Loomis Todd?
Ikke si at dere bare er gode venner. Ikke i den halvliggende stillingen.
Iblant er du like fæl som din poesi.
Jeg lurer på om hun oppfører seg sånn med sin mann!
Det er ikke noe vi kan gjøre. Mabel er bestemt på å fortsette.
Hun kan ikke bestemme noe. Hun er for dum til å gjøre det.
Det var fælt sagt.
Ser du hvor gyselig jeg er blitt?
Du er for streng.
Du går til angrep fordi du er såret eller sint.
Ditt sinne, tror jeg, er et vern mot verden.
Hvordan kan du fortsette å elske meg?
Jeg fortjener det ikke.
Du er så lett å elske.
Å, Vinnie.
Vinnie.
Du er ikke den eneste som har hatt fæle tanker.
Ja. Jeg også.
Jeg håpet Mabel skulle fare opp med en ballong som eksploderte.
Å, Vinnie. Om du ikke er fælere enn det, -
-er du garantert en helgen.
Tross eksplosjonen.
Prøv å unngå å terge ham.
Har du lest denne artikkelen i Springfield Republican?
Nei. Hvordan det?
Den er skrevet av mr Bowles, som jeg tror du beundrer.
- Han er også gift. - Hva står det?
"Hvorfor skrive? Det fins et forfatterskap, som er altfor vanlig, -
- som appellerer til leserens sympati uten å prøve å tiltale dem."
"Det kan kalles elendighetslitteratur."
"Forfatterne er kvinner, begavede, fulle av tanker og følelser, -
- men ynkelige, ensomme og ulykkelige."
"Pinselen er sjelden sunn. Sjangeren virker kanskje givende, -
- men altfor ofte fordunkler, tilintetgjør og fordreier den."
"Det er vanskelig å se ting gjennom en tåke av tårer."
"Skissen eller diktene er..."
- Det var slemt. - Livet er slemt.
Og slemheten har ingen moral.
Hvordan går det med deg? Austin var slem.
Han forsvarte sitt standpunkt.
Eller skal vi kalle det poetisk løssluppenhet?
Jeg kan ikke forstå hvordan han kan være så forelsket i henne.
Hun har en mann som burde tilfredsstille henne på alle måter.
Det sies at mr Todd...
Det er en venerisk tilstand.
- Hvordan vet du det? - Det går rykter.
Nå kanskje du kan bli mer velvillig overfor Mabel.
Det tviler jeg på.
Mrs Todd har nok sine private bekymringer, -
- men de unnskylder ikke Austins utroskap.
Min en gang elskede bror har bedratt Susan på fælest mulige vis.
Det fins ingen helgener. Du dømmer hardt fordi du opphøyer mennesker.
Lavere forventninger fører til synd.
Og faste prinsipper kan føre til intoleranse.
Og hva med integritet? Austin forsvarte den inderlig før.
Nå virker den være et hinder som man kan kaste til sides.
Overdreven integritet kan være like nådeløs.
- Og hører jeg til den kategorien? - Iblant, ja.
Vi er bare mennesker, Emily.
Ikke sett oss i gapestokken for det.
Du har rett.
Naturligvis.
Jeg skulle ønske jeg var like vennlig som du.
Om jeg bebreider Austin, -
- er det fordi mine egne mangler er like store.
Man blir det man frykter mest.
Og jeg har blitt bitter.
Tross din heftighet-
- har du en sjel som alle ville vært stolt av.
Å, Vinnie. Vinnie.
Hvorfor har verden blitt så fæl?
Vi hadde reist langt og hadde nesten nådd
Det punktet på tilværelsens vei- Evigheten
Med ærefrykt skred vi frem med motvillige steg
Mot skogen der de døde bor til skogen uten liv
Å snu gikk ikke- for veien bak var stengt
Og evigheten lå fremfor
Med Gud ved hver port
Emily. Rolig, Emily.
Ro deg ned.
- Er det ikke noe å gjøre, doktor? - Hun skal få mer kloroform.
Emily.
Emily. Vi er her.
Det går bra. Så, så. Rolig.
Så, så. Det går bra. Pust, Emily.
Så, så.
Doktor?
Rolig.
To ganger død i dette liv
Nå venter jeg å se
Om det hinsidige skal by en terskel nummer tre
Så tung å vandre over som de første dørers stokk
At himmelen skiller, er alt vi vet, og det er helved nok
Farvel til livet jeg levde til den verden jeg pleide å kjenne
Kyss åsene fra meg en eneste gang
Nå er jeg klar til å dra!
Jeg kunne ikke stanse for døden
Han stanset høflig for meg
I vognen fantes det kun oss selv
Og evig liv
Vi kjørte sakte-helt uten hast og jeg hadde lagt bort
Mitt arbeid og mine gleder fordi han så snilt tok meg med
Vi passerte skolen, med frikvarter, og så barna i leken sprang
Vi passerte åkre med stirrende korn
Vi passerte en solnedgang
Nei, det var den som passerte oss
Vi skalv da duggen kom
Min kjole var tynn som spindelvev mitt sjal var bare tyll
Vi stanset ved et hus som så ut som en haug
Man kunne knapt se taket med én inngang og intet glass
Flere århundrer har passert
Men det føles mindre enn en dag
Da jeg forsto at hestene
Mot evigheten dro
Her er mitt brev til verden den som aldri skrev til meg
Det enkle som naturen sa mildt og majestetisk
Bær hennes budskap frem til hender jeg ikke ser
For hennes skyld, gode landsmenn
Bedøm meg mildt
Tekstadministrasjon: www.btistudios.com